Elhunyt Garas Klára művészettörténész, az MTA rendes tagja
Életének 99. évében, június 26-án elhunyt Garas Klára művészettörténész, a budapesti Szépművészeti Múzeum egykori főigazgatója, a Magyar Tudományos Akadémia rendes tagja. Művei között mindmáig alapvetőnek számító kézikönyv és tudományos művészmonográfiák Európa-szerte követett mintája egyaránt megtalálható. Írásaiban az elsők között jelentek meg a művészetszociológia, a képkutatás és a gyűjtéstörténet szempontjai is.
Garas Klára 1919. június 19-én született Rákosszentmihályon, mérnök családban. Gyermekkora óta művészettörténésznek készült, a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetemen 1937 és 1941 között művészettörténetet és régészetet hallgatott, 1941-ben művészettörténetből szerzett egyetemi doktori oklevelet.
![](https://mta.hu/data/cikkek/107/1078/cikk-107843/garas-klara_szepmuveszeti_youtube_fit_280x10000.jpg?key=c40d48f825d22ad682263c26626f99eb)
1945-től a Szépművészeti Múzeum Régi Képtárának munkatársa, 1947-től a Magyar Tudományos Akadémia Művészettörténeti Bizottságának tagja. 1955-ben lett a művészettörténet-tudományok kandidátusa, 1961-ben a művészettörténet-tudományok doktora. 1964-től 1984-ig a Szépművészeti Múzeum főigazgatója.
1973-ban az Akadémia II. Filozófiai és Történettudományok Osztálya akadémiai levelező taggá választotta, székfoglalóját 1974-ben tartotta (Képmás és képlet – az ifjú Raffael és az agg Tizian). 1985 májusától az Akadémia rendes tagja, székfoglalójára 1986-ban került sor (Művész és megrendelő, közönség és kritika: változások a XVIII. század második felének művészeti életében).
Számos kitüntetése közül az Ipolyi Arnold-emlékérem (1972), a Móra-díj (1977) és a Magyar Köztársasági Érdemrend tisztikeresztje (2006) a legkiemelkedőbbek.
Garas Klára hatalmas bibliográfiája 44 önálló kötetet és több száz tanulmányt, könyvrészletet, recenziót számlál. Egyetemi doktori disszertációja jelent meg elsőként könyvalakban: Kracker János Lukács 1717–1779. Adalék a magyarországi barokk festészet történetéhez (Budapest, 1941). Kandidátusi védésének tárgya a Magyarországi festészet a XVIII. században című korpusz volt (Budapest, 1955), amelyet megelőzött a Magyarországi festészet a XVII. században című feldolgozás (Budapest, 1953). A kétkötetes munka, amely összefoglaló tanulmányok mellett topográfiai és művésznevek szerinti adattárakat tartalmaz, mindmáig alapvető kézikönyv, minden további kutatás kiindulópontja.
Akadémiai doktori vitáját a Maulbertsch-monográfiáról tartották; a könyv német nyelven látott napvilágot egyidejűleg Budapesten és Bécsben (Franz Anton Maulbertsch 1724–1796, 1960) – utóbbi kiadáshoz a barokk festőzseni 20. századi örököse, Oskar Kokoschka írt előszót. Ez Garas Klára legtöbbet idézett műve, nemzetközi hírnevének megalapozója, a tudományos művészmonográfiák Európa-szerte követett mintája.
Múzeumi munkájához kapcsolódóan elsősorban az itáliai és német-osztrák festészetet és rajzművészetet kutatta, a 16.-tól a 18. századig: Giorgione és Correggio, Carlo Carlone műveinek felfedezője és szakértője, ahogyan teljes rálátása volt a régi Magyarországon működött valamennyi hazai, vendég- vagy betelepülő művész munkásságára is.
Meglátásait saját forráskutatásokra és a stíluskritikára alapozta, ám korán megjelentek írásaiban a művészetszociológia, a képkutatás és a gyűjtéstörténet akkor még úttörő szempontjai is. Gyűjtéstörténeti kutatásainak leginkább hasznosuló eredményeit a budai királyi palota műgyűjteményeinek sorsáról publikálta (in: Tanulmányok Budapest Múltjából, 2001), de foglalkozott az Esterházy- és a Jankovich-gyűjteménnyel is, egyik legutolsó tanulmánya is e tárgyból jelent meg (in: The Burlington Magazine, 2009).
Garas Klára részt vállalt a szakterület fontos kollektív vállalkozásaiból: kézikönyvek fejezetei, lexikonszócikkek írása mellett 1993-ban egyik fő szervezője volt „Az európai barokk éve” kiállítássorozatának, vezető szerzője a katalógusoknak. Kései fő műve is szerzőtársakkal, a Szépművészeti Múzeum sommás katalógusainak harmadik kötetében látott napvilágot, ahol korszerű bibliográfia segítségével összegezte tudását a Régi Képtár német, osztrák és cseh barokk festményeiről a további hazai, illetve külföldi kutatások számára (Éva Benkő, Klára Garas, Zsuzsa Urbach: Museum of Fine Arts, Budapest. Old Master’s Gallery. Summary Catalogue. Vol. 3. German, Austrian, Bohemian and British Paintings. Budapest, 2003).
Utolsó, visszavonult éveiben is dolgozott: kapott és adott magának megoldandó művészettörténeti feladatokat, miközben rendre megosztotta adatait, tapasztalatait az arra érdemesekkel.